"Howards End er til Margaret Schlegel."
Hun kan ikke have ment det.
Længe siden vi sås, mr. Wilcox.
- Han er et uhyre uden følelser. - Nej. Han er skøn.
Du elsker mig vel? Det er forkert at foregive det.
Vi har mødt en fattig ung mand. Hvordan kan han hjælpes?
- Porphyrion er dårligt. - De går snart ned.
- Hvad skal De? - Hvad skal jeg der?
En påmindelse om vores flytning.
"Jeg opgiver huset i Ducie Street."
"Det skal udlejes på årsbasis." Ja eller nej?
- Sig ja... - Så er det afgjort.
Vores race degenererer.
Vi kan ikke afgøre små ting, så hvad så med store?
Det er de små ting, man grubler over, ikke de store.
Jeg tænkte på, far flyttede til et nyt land som 40-årig.
Vi kan ikke engang skifte hus.
- Tager du ikke med? - Nej, jeg overlader det til dig.
- Men gør intet overilet. - Der er intet overilet at gøre.
Det er venligt, men det går nok ikke.
- Intet hus passer os. - Har I bestemt jer for at afslå?
- Ikke just. - Lad os i så fald begynde.
Er det en ny bil? Jeg formoder, den er smuk.
- Kan De lide den, Crane? - Ja.
- Er den dampdrevet? - Næ, jeg er ikke til damp.
Nej. Er de ikke hurtigere? Jeg læste...
- Ikke længe... - Tak, Crane.
- Potentialet i forbrændingsmotor... - Damp har ingen fremtid. Undskyld.
- Må jeg? - Jeg kan godt.
Pjat. Lad mig hjælpe.
- Hvordan kendte De Cranes navn? - Jeg har kørt med mrs. Wilcox.
Deres husholderske hedder Mazy. Jeg ved alt muligt.
- Hvordan har Evie det? - Hun er ude med Cahill.
Det er ikke sjovt at være så alene.
Jeg arbejder om dagen, men hader at være alene i huset om aftenen.
På min absurde måde er jeg også ensom.
Fortvivlende at måtte forlade sit hjem. Jeg husker intet før det.
- Helen og Tibby er født der. - Føler De Dem også ene?
Frygteligt.
De sagde lige...
Åh, bare noget vås om møbler.
De er ikke så upraktisk, som De foregiver.
- Jo. - De besvarede straks mit brev.
Jeg genkender noget godt, når jeg ser det.
Jeg vil se huset og drøfte sagen med Helen og Tibby.
De får et svar via brev.
Ja. Entréen.
- Den har stengulv. - Ja.
En bibel, Charles tog med hjem fra Boerkrigen.
- Her ryger herrerne. - Herligt!
Kan De lide det?
Man vil vel gøre sig det bekvemt?
- Ja. Er det Cruikshanks? - Gillrays.
Skal vi gå ovenpå?
Er møblerne fra Howards End?
Nej. De er i huset i Oniton.
Har... Undskyld. Vi taler om huset, ikke om møblerne.
- Hvor stor er salonen? - 9 gange 6,7 meter.
Nej, vent, gange 7 meter.
- Miss Schlegel. - Ja.
Miss Schlegel, jeg inviterede Dem under falske forudsætninger.
Jeg vil tale om noget alvorligere end et hus.
- Det ved jeg. Jeg mener... - De ved det?
Nej. Jeg mener...
- Miss Schlegel. - Ja.
Kunne De tænke Dem at dele mit...
- Er det muligt? - Mr. Wilcox, jeg forstår.
Jeg skriver til Dem bagefter, hvis det er i orden.
- Miss Schlegel, De forstår ikke. - Jo!
Jovist! Ja.
Jeg beder Dem om at blive min kone.
Jeg ved det. Jeg troede det... Jeg ved det.
- Er De ikke fornærmet? - Hvordan kan jeg være det?
- Jeg er ikke fra Deres kreds. - Nej.
- Jeg er meget ældre. - Ja.
Mr. Wilcox, De tager pusten fra mig. De behøver ikke tale Deres sag.
- Det troede jeg. - Absolut ikke.
Javel...
Godt. Skal vi se på resten af huset?
- Måske ikke i dag. - Naturligvis.
Jeg skriver. Vi skal besøge min moster i Swanage.
Tak.
Farvel. Og det er mig, der takker Dem.
- De kan sige nej allerede nu. - Men jeg har ikke...
Og jeg udlejer huset til Dem på samme betingelser.
- Jeg snød Dem ikke om det. - Naturligvis ikke.
De må aftale det med min mægler.
Jeg ville ikke trænge mig på som udlejer under...
Det kunne måske gøre Dem ilde til mode.
- De forstår, hvad jeg mener. - Ja, men jeg tænker ikke på det.
- Jeg får bilen kørt frem. - Meget venligt.
Jeg har bare ét spørgsmål.
Åh, gad vide... Gad vide, om hun har taget huset.
Bare hun ikke gjorde noget overilet.
Det håber jeg også.
Sagde du ja til huset?
- Er vi tilbage ved start? - Ikke just.
Sikken gåde. Kan du oplyse os?
Beder du Annie om te?
Vi må tale om huse, jeg kommer ned.
Mr. Wilcox har friet til mig.
Typisk enkemand! De er frække nok til -
- at vælge en af deres første kones venner...
Men du har aldrig... Du har aldrig...
- Jaså? - Nej, Meg! Gør ikke sådan noget!
- Gør det ikke. Jeg ved... Nej! - Hvad ved du?
- Vi ville tit ses. - Det er ikke det!
- Hvad er der med dig? - Meg...
- Sæt dig. - Jeg sætter mig, hvis du gør det.
Det er en skøn følelse at vide, at en rigtig mand kan lide en.
Jeg har kendt og kunnet lide ham længe.
- Har du elsket ham? - Nej.
- Vil du gøre det? - Ja. Det er jeg ret sikker på.
- Har du besluttet at blive gift? - Ja.
Hvad har du imod ham, Helen? Forsøg at forklare det.
Lige siden Paul...
- Hvad har han med Paul at gøre? - Han var der.
Den morgen, da jeg kom ned til morgenmad -
- og så, at Paul var så bange.
Hans facade var faldet, og jeg indså, det var umuligt.
Personlige relationer er vigtigere end overflade.
Jeg kender til mr. Wilcox' brister. Han er bange for følelser.
Han tænker for meget på succes og for lidt på fortiden.
Åndeligt set er han ikke lige så ærlig som mig.
Er det nok?
Nej. Det gør bare tingene værre. Du må være gal.
Jeg vil ikke have, at han eller nogen anden skal være hele mit liv.
Der er en masse i mig, som han aldrig vil forstå.
Og i ham er der en masse, i særdeleshed ting, han gør -
- som jeg aldrig vil se.
Han har mange egenskaber, som du afskyr, der gør alt det her muligt.
Jeg har stadig sværere ved at se ned på dem, der garanterer min indkomst.
Jeg vil ikke rette ham eller forandre ham.
Jeg søger kun forening.
Det er alt.
Jeg har ikke tænkt mig at forme en passende ægtemand -
- med Henrys sjæl som råmateriale.
Det ville være usselt og uretfærdigt.
Noget ville gå tabt.
Han er her! Han er her! Hallo!
Hallo! Er I her alle sammen? Hvor hyggeligt!
Mrs. Munt, goddag! Helen.
- Mr. Schlegel? - Kom, Henry.
- Hvor bor De, mr. Wilcox? - Jeg har reserveret på Grand.
- Det største. - Victoria er forværret.
- Spis frokost med os! - Gerne!
Er De interesseret i arkæologi, er her en romersk ruin.
Pragtfuldt! Nu skal vi have frokost.
Jeg tænkte på, om vi kunne tale forretninger i eftermiddag?
Det synes jeg også.
- Hvordan gik det med Tibby? - Fint.
Godt! Hvad talte I om? Mig, antagelig.
- Nej, Grækenland. - Godt. Tibby kan lide grækerne.
Jeg har aktier i korenddyrkning ved Calamata.
Noget dejligt at have aktier i!
Kan vi tage dertil på bryllupsrejse? Og spise korender. Er der ikke smukt?
- Jo, men ikke et sted for en dame. - Hvorfor ikke?
- Ingen hoteller. - Nogle damer klarer sig uden.
Helen og jeg har vandret i Appenninerne med oppakning på ryggen.
Jeg vil sørge for, at I aldrig behøver gøre det igen.
- Har du haft en snak med Helen? - Nej.
Prøv. Jeg vil have, I skal blive venner.
- Vi er altid kommet godt overens. - Ja.
Har du intet, ud over Ernest Pike?
Helen, kom og spil. Margaret er snart hjemme.
- Hvad kan de tale om? - Aktier.
Han vinder Margarets krop og sjæl som "Othello".
Men i stedet for katastrofer og forestående død -
- fortæller mr. Wilcox om sine eventyr i sennepproduktion.
Producerer mr. Wilcox sennep? Hvor sært.
- Og afrikansk gummi. - Ja, men han har aktier i alt.
Det ville føles forkert med aktier i gummi. Det er synd for de indfødte.
- Du har de aktier. Det har vi alle. - Jaså? Det vidste jeg ikke.
- Jeg kan bede din mægler sælge. - Jeg ved det ikke.
Det bliver nok Caruso.
Kan vi ikke høre noget mere muntert?
Evie skal giftes med Percy Cahill. Det kræver en passende medgift.
- Ja. - Paul kæmper i Afrika.
- Charles og Dollys udgifter stiger. - Stakkel!
Charles skal arve Howards End.
Men jeg vil ikke være uretfærdig mod mine andre børn.
Du mener penge! Hvor dumt af mig. Naturligvis.
Ja. Eftersom du siger det ligeud.
- Jeg vil være fair mod jer alle. - Vær generøs mod dem.
- Jeg har skrevet til Charles. - Hvor meget har du?
- Hvad? Min indtægt? - Ja, årligt. Jeg har 600 pund.
Du er så ligefrem. Sikket spørgsmål til en mand!
Kender du ikke din indkomst? Eller vil du ikke sige det?
I orden. Jeg vil ikke vide det.
- Skal Charles overtage firmaet? - Sædvanligvis, ja.
Men jeg har opdraget dem til at klare sig selv.
Hvis Charles viser sig at have forretningssans -
- og kan passe mine aktiver -
- vil han være den rette til at tage over efter mig. Hvis ikke...
Jeg ville ikke besvære dig med detaljer.
- Du skulle vide... - Det er afgjort.
Forær så meget væk, du kan, vi har mine 600 pund.
En ting til, før jeg må skrive nogle breve.
Hvad med huset i Ducie Street? Vi vil nok ikke bo der.
Det bliver trangt med din familie og besøg.
Jeg ved ikke, hvor Helen og Tibby vil bo. Det kommer an på...
- Hvornår skal vi giftes? - Brænder det på?
- Hør nu! - Det er ligegyldigt, Henry.
Evie gifter sig nok i april, så det bliver næppe før det.
Hvad med april, også for os?
Jeg kunne da gå tilbage selv.
Ikke godt, hvis din moster så dig gå alene.
Jeg går altid ud alene. Jeg har galopperet over Appenninerne.
Åh, undskyld.
- Det er bare sund fornuft. - Margaret.
- Farvel. - Farvel, kære ven.
Miss Schlegel har krammet på os, takket være dig.
Jeg kunne kradse hendes øjne ud! Du er uretfærdig.
Rum-ti-foo, Rackety-tackety Tompkin.
Far ville aldrig gifte sig, hvis Evie var der.
Men du førte min søster sammen med din onkel Percy på bilture.
Jeg er ikke ansvarlig for, hvad onkel Percy eller andre gør.
Vi er i knibe og må få det bedste ud af det.
Jeg vil skrive et pænt svar, men glemmer ikke familien Schlegel.
- Dolly, hører du? - Ja.
Så længe de opfører sig godt, gør vi også.
Men hvis de bliver hovmodige, monopoliserer min far -
- eller bekymrer ham med kunstnerisk usømmelighed -
- slår jeg i bordet!
Ja. Og med eftertryk, som mor ville have gjort.
Hun var altid ude efter Howards End, og nu får hun det.
- De er det dobbelte værd. - Giv mig dem.
Kom nu, Len. Du må skrive.
De har skylden. De sagde, du skulle forlade Porphyrion.
Jeg ved ikke rigtigt. En mand... De ville bare være venlige.
- Sner ikke ad mig! - Jeg snerrer ikke. Jeg...
Jeg skal nok skrive. Det lover jeg.
- Gå nu i seng. - Ja, skat.
- Undskyld. - Det er i orden.
Kære miss Schlegel. Tak for Deres omtanke og advarsel -
- angående Porphyrion Fire Insurances kollaps.
Jeg har fulgt Deres råd og sagt op.
Jeg arbejder nu i Dempster's bank.
Min løn er lavere end før, og det er sværere at klare sig -
- men jeg er taknemlig for at have en sikker arbejdsplads.
Med taknemlig hilsen, Leonard Bast.
Hvor rædsomt!
- Hallo! - Her er vi.
- Godmorgen, Helen. - Godmorgen.
Helen har fået brev fra den sure dreng. Husker du?
- Pæn, men sorgfulde øjne. - De sagde: "Forlad Porphyrion."
Hvad har jeg sagt til hvem? Jeg har også fået brev.
- Vores ven, mr. Bast. - Du advarede ham mod Porphyrion.
- Jeg husker det ikke. - Han sagde op.
Porphyrion er ikke ilde. Hvorfor sagde han op?
Vi handlede på Deres råd.
Det har jeg næppe sagt. Mit brev er om Howards End.
Min lejer, mr. Bryce, skal sendes udenlands.
- Godmorgen, mrs. Munt. - Men De sagde...
Godmorgen, Schlegel.
- Han må ikke fremleje. - Hvem, Henry?
Min lejer på Howards End. Jeg vil opsige ham.
Undskyld, men om Porphyrion... Må jeg besvære dig?
Du sagde, firmaet var dårligt, så vi rådede ham til at sige op.
Han fulgte rådet, og nu siger du, at firmaet går godt.
Han har en meget lavere løn nu.
- I Dempster's Bank. Er det godt? - Ja.
- Bedre end Porphyrion? - Så sikkert som ejendomme.
Tak. Undskyld. Hvis Howards End fremlejes...
Man har mere kontrol. Vi burde se stedet en dag.
Skal vi tage derned på onsdag og spise frokost med Charles?
Kom til byen, jeg viser dig kontoret, og så kører vi sammen.
Herligt, men vi bliver her mindst en uge til.
- Det kan du da droppe? - Nej, hun regner med vores besøg.
- Jeg taler med hende. - Jeg rejser ikke.
- Vil du ikke se huset? - Jo, gerne.
- Mr. Wilcox, om Porphyrion... - Dempster's Bank er bedre.
De sagde, Porphyrion ville gå ned før påske.
De stod uden for Tarifringen dengang. Nu er de med og sikre.
Så mr. Bast behøvede ikke sige op og gå ned i løn?
- Nej, netop. - Han skrev "lavere".
For en så fattig tæller hver en øre. Det er frygteligt.
- Er det min skyld? - Hold op, Helen.
En fattig mand har endnu mindre på grund af os.
- Hvem er han? - De har mødt ham.
Han er fattig, og hans kone tåbelig. Han kan få det bedre. Nej, Meg!
Vi troede, vi kunne hjælpe ham, og se, hvordan det gik!
- Et lille råd... - Jeg vil ikke have flere råd.
Vær ikke sentimental angående fattige. Sørg for det.
Det er almindelig medmenneskelighed.
Jaså? De taler om ham, som om han var noget fra cirkus.
Der er 3 mio. som ham i London. Med familie.
Bør vi ikke gøre vores bedste for at hjælpe dem, når vores veje mødes?
- Jo! - Men I har ikke hjulpet ham!
- Nej. Det er umuligt. - Stop nu.
Kære Helen, hverken I, jeg eller min meddeler -
- eller Porphyrion kan klandres for hans tabte indkomst.
- Ingen kan klandres. - Jo, mig.
De er for hård. I har bare blandet jer i en ukendt mands liv.
- Vi kender ham, Henry. - Den unge mand...
Han har begået en fejl, det er alt.
Han sagde op uden at have tænkt på, om det var klogt.
Har jeg misforstået noget? Helen? Margaret?
- Nej. - Jeg ved det ikke.
Hvad siger I til at tage til Nine Barrows Down?
Mrs. Munt, jeg vil tale om noget, der tvinger Margaret og mig til Hilton.
Åh, sig ikke det!
De skulle blive i mindst ti dage mere.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gør det.
- Hvorfor er du så bitter, Helen? - Jeg er jo en gammeljomfru.
Gift dig med ham, det er storartet. Du kan klare det, om nogen.
- Der er intet at klare. - Jo da.
Tag kampene, og hjælp ham.
Men bed ikke mig om hjælp eller forståelse.
Fra nu af går jeg min egen vej.
Jeg kan ikke lide din mand og vil sige det.
Men jeg elsker dig mere end nogensinde. Absolut.
Margaret! Magsy! Er det virkelig sandt, I vil rejse i næste uge?
Ikke "vil", men der er meget at arrangere. Jeg vil besøge Charles.
Så går I glip af turene til Weymouth og Lulworth.
Helen, har du hørt det?
Godt. Jeg brød isen.
Margaret Schlegel. Til mr. Wilcox.
Et øjeblik!
Charles. Jamen, goddag.
Jeg håber, at min kone... Goddag.
Vi byder på frokost, når De har set Howards End.
Miss Avery fra gården tager sig af det.
Sid ned.
Det er et sølle sted.
- Jeg ville ikke røre det med tang. - Jeg vil gerne se det.
Goddag! Jeg kommer om et øjeblik.
- De klarer sig. - Hønsene eller børnene?
De lærer det, som svaler på telegrafledninger. Se, en fin kirke.
Du var ikke hurtig nok.
- Hvad sker der? - Hvad tror du?
- Er vi allerede fremme? - Ja.
Utroligt.
Der er låst, Margaret. Vent, jeg henter nøglen.
- Må jeg komme med? - Nej, det går hurtigt.
Er det dig, Henry?
Jeg troede, De var Ruth Wilcox!
Jeg? Mrs. Wilcox. Jeg?
- Hun blev lidt skræmt. - Gamle miss Avery!
Så dum var jeg ikke. Hun forskrækkede mig, for der var stille.
- Hvem er hun? - En ansat på gården.
Har Crane fået sin te, må vi tage af sted.
Kom, sig farvel. Giv miss Schlegel et kys.
Tving dem ikke. Det er hårdt for børn.
Og farfar? Skal han have et kys?
Det har jeg intet imod. De er så fine. Et lille kys?
- Tak, Dolly. Farvel. - Farvel.
Dolly er dejlig, men helst i små doser.
Så det udelukker Howards End?
Med Charles og Dolly et kvarter væk? Det vil jeg mene!
Kan vi ikke bo i Howards End eller i Ducie Street, hvor så?
I Oniton. Hus i Shropshire. Oniton Grange, fint sted.
Evie gifter sig der i april, så kan vi flytte ind.
Men vi beholder huset i Ducie Street som ekstra bolig.
Jacky, er du oppe? Er du tosset?
Er det brevet? Til miss hvad-hun-nu-end-hedder?
Det er et udkast til mit brev.
"Lavere løn?" Er du gal?
Jeg fortalte det nødvendige.
- Og din opsigelse? - Jeg blev ikke sagt op.
Kald det, hvad du vil.
- Jeg vil ikke bede om velgørenhed! - Du vil bare have et job.
Jeg skriver selv. Til din bror.
- Det gør du bare ikke. - Vent og se.
Jacky.
Gå nu i seng. Du er syg.
Jeg vil skrive til miss Schlegel og til min bror. Til hvem du vil.
Du skal ikke sulte.
- Helen, tager du ikke med? - Lad mig slippe for Evie.
Jeg kommer til dit bryllup. Bare rolig.
Af sted!
Kære miss Schlegel. Jeg tøver med at skrive igen -
- men ville lade Dem vide, at tingene har ændret sig.
Min ansættelse faldt sammen med personalenedskæringer.
Som en af de sidst ansatte er jeg nu uden arbejde.
Jeg undskylder for min ligefremhed, men kan De hjælpe mig?
Jeg vil ikke bede om velgørenhed -
- men jeg kan ikke forsørge min kone og ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Venlig hilsen, Leonard Bast.
Miss Schlegel.
Undskyld, mr. Bast. Jeg må insistere på...
Charles!
Tak, Charles. Jeg kunne have klaret det.
Vi nåede da hurtigt frem.
- Mr. Warrington! - Albert! Godt, du kom!
Miss Schlegel! Vi er snart søstre. Et lille kys!
- Det er så smukt! - Huset? Jeg ved det ikke.
Men udsigten er flot. Synd, at Deres søskende ikke kom.
Mr. Fussel! Hvad synes De?
- De må føle Dem fuld af vejstøv. - Jeg nød turen.
- Vis miss Schlegel hendes værelse. - Ja, sir.
- Margaret! Ser man det! - Henry! Hvor er her smukt.
Godt, du synes om det. Hvor godt.
Det er den forkerte ende af Shropshire, men fin udsigt!
Kommer du ind? Miss Schlegel vil nette sig.
- Kom med. - Jeg vil gå lidt. Kommer du?
- Ikke nu. Vi tager imod gæster. - Naturligvis, Henry.
- Mr. Burton, viser De mig værelset? - Med glæde, miss.
Nå, min dreng. Din søster skal giftes.
Han er for gammel til hende.
- Er du sur? - Nej da.
Jøsses! Sikke muskler!
Duncan, kom og mærk på hans arm!
Han er som Billy Hague! Billy Hague!
Jeg kan ikke lide, far skal giftes med hende.
Jeg måtte invitere hende på Simpson's.
- Hvad kunne jeg gøre? - Pjat. Det går nok.
Jeg har to børn, et tredje på vej. Han siger, han vil være retfærdig.
Men det går ikke i længden.
Penge er ikke elastiske. Hvad sker der, hvis du får børn?
Eller han? Vi får nogle aktier -
- men min egen far stoler ikke på, jeg kan lede hans firma!
Det her er sandelig muntert, dagen før mit bryllup!
- Undskyld, gamle ven. - I orden, gamle ven.
Jeg elsker stedet. Jeg er glad for, det bliver mit hjem.
Det er skønt at være kommet.
Det her er en fejltagelse.
- De lovede det. - Det var forkert.
Det er ydmygende.
- Men De har intet galt gjort. - Hun bør ikke rejse.
Jeg er ikke syg og vil gerne spise.
- Det klarer vi. - Nej, De skal ikke betale.
- Togbilletterne... - Mrs. Basts sult er min skyld.
Min og mr. Wilcox'. Han skal forstå det.
Prøv ikke at stoppe mig.
- Mr. Wilcox? Hedder Deres herre det? - Ikke min herre, men ja.
Henry Wilcox fra Imperial and West African et eller andet.
- Kender I ham? - Ikke jeg.
Vi stiger af næste gang. De får pengene igen.
- Jeg kan ikke... - Hold nu op, Len!
- Du er en Wilcox nu, Cahill. - Nej. Jeg er en Cahill.
- Jeg ville gerne være en Wilcox. - Det er du!
Skål!
Jeg er meget tilfreds. Ved du, hvor træt jeg er?
Det gik fint. Jeg er så glad for det, Henry.
- Hvem er det? - Det er for sent til besøg.
Gem dig her, så skal jeg prøve at stoppe dem.
- Helen, hvad nu? - Vent.
- Hvad er der galt? Er Tibby syg? - De sulter!
- Hvad har du gjort? - Han er blevet sagt op.
Hans kone er syg af sult.
- Helen, er du vanvittig? - Ja, måske. Men her er de.
Vær ikke absurd. De sulter ikke, det ved du. Sikke noget vås.
Hvor vover du at komme til Evies bryllup sådan?
Jeg vil tale med mr. Wilcox.
Goddag, mr. Bast. Det her er lidt underligt.
- Her er mrs. Bast. - Vi skaber problemer for Dem.
Dempster's skar ned på personalet.
Det er vores skyld. Wilcox må hjælpe mr. Bast tilbage til Porphyrion.
- Undskyld, det her er forkert. - Ja, mr. Bast. Men det er for sent.
Hvis De vil konfrontere mr. Wilcox, begår De en stor fejl.
- Det vil jeg ikke. - Jeg fik dem med!
Dæmp dig. Jeg kan kun råde jer til at gå.
Min søster har sat jer i en akavet situation.
Der er et hotel i byen. I vil være mine gæster der.
- Han vil have arbejde, ikke ferie. - Han kommer ingen steder nu. Ti nu!
- Det var forkert at bede om hjælp. - Det var det ikke.
Hvil ud på hotellet. De må betale tilbage, hvis De vil.
Det er ikke mit hus. Byd dem på noget.
Sandwich, mrs. Bast?
Helen, bring dem diskret til Oniton. Jeg taler med Henry på min måde.
Ellers gør jeg slet ikke noget. Vælg.
- Var de fra byen? - Du vil ikke tro mig.
Det var min søster. Jeg sendte hende til hotellet.
- Hun afslog jo invitationen. - Hun kom ikke til brylluppet.
Der er masser af plads her.
- Hun har to protegéer med. - De kan bo her.
De vil ses senere. Jeg vil tale om dem.
Hvorfor ikke nu?
Det er svært. Jeg vil bede dig hjælpe ham med at finde arbejde.
Hvad kan han?
Du har mødt ham før. Han er i knibe.
- Nej tak. - Et glas, miss?
- En skål for de nygifte? - Ja? Så tak da.
- Det var faktisk godt. - Netop, miss.
- Hvor var han? - Dempster's. De skar ned.
Godt, jeg taler med ham. Gør det ikke til en vane.
- Jeg kan ikke hjælpe alle. - Nej. Han er noget særligt.
Det er alle protegéer.
Jeg beklager, Henry.
Helen ville bringe dem til hotellet i landsbyen.
Det her går ikke. Hun kan ikke være her.
Frue, det er mere bekvemt for Dem på hotellet.
Er det Henry? Åh, Hen, det gør mig ondt. Jeg...
Jeg vidste det ikke. Jeg burde være blevet hjemme, Hen.
- Tillykke med det. - Jeg er ked af det.
- Undskyld ikke. - Vær ikke vred. Jeg går.
Hvorfor kalder hun dig Henry? Er I mødtes før?
Mødtes før? Mødt Henry?
Åh, de drenge. Og dog elsker vi dem.
Er du tilfreds nu?
- Jeg ved ingenting. - Jeg forstår din interesse i Bast.
- Jeg forstår ikke! - Ikke? Jeg har en fortid.
- Jeg hæver forlovelsen. - Henry!
- Ja, Margaret.
- Var hun din elskerinde? - Du er så fintfølende som altid.
Hvornår?
- For ti år siden. - Ti år?
Undskyld mig.
- Jeg er så ked af det, Len. - For hvad?
Er det ham? Manden, som du kendte på Cypern?
- Jeg burde ikke være kommet. - Det burde ingen af os.
- Jeg var vel desperat. - Vi var nødt til det, Len.
- Jeg er til ingen nytte. - Så, så.
Du er god, min Len. En sød dreng.
- Elsker du mig, skat? - Ja, jeg elsker dig.
Det er helt i orden, Jacky. Sov nu.
Det kostede mig otte pund at gøre Deres kone syg, og min søster vred.
Hun misbilliger mine metoder, men de gavner jer to.
Jeg kan ikke takke Dem nok. Otte pund er mange penge.
- Jeg ved ikke, hvornår jeg kan... - Det er meget for Dem.
Men intet for mig. Intet.
- Kan De forestille Dem det? - Nej.
Er mrs. Bast meget træt? Skal jeg sidde hos hende?
Nej, tak. Hun behøver ikke selskab, hun sover.
Det er bedre, hun bliver der.
Hvilken slags kvinde er Deres kone, mr. Bast?
- De kender mig nu. Er De fornærmet? - Nej.
Jeg vil ikke købe Deres tillid med togbilletter og hotelværelser.
Naturligvis ikke.
Jeg mener, at I ikke foregiver at have haft et lykkeligt ægteskab.
Det er nok indlysende. Men hun er et godt menneske.
I kan ikke have noget tilfælles.
Vi har hinandens selskab. Jeg var ikke nødt til at gifte mig.
Men da jeg har gjort det, må jeg blive hos hende.
Hvad sagde Deres familie?
De vil ikke have noget at gøre med os.
De holdt et familiemøde og besluttede at bryde kontakten med os.
Hvem er Deres familie?
Mine forældre var inden for handel.
Jeg har to søstre, begge gift med sælgere.
Min bror er prædikant.
Han er familiens overhoved nu.
- Og Deres bedsteforældre? - De var ikke noget.
Landarbejdere fra Lincolnshire.
Og hvad har Deres søskende imod mrs. Bast?
Jeg vidste, der var en mand, jeg vidste ikke hvem før i dag.
Jeg er frygteligt ked af det.
Men for mig gør det ingen forskel.
Jeg bebrejder ikke Deres kone, men mænd.
Vi klarer os, hvis jeg får arbejde.
Så bliver det ikke så slemt.
Jeg besværer mig ikke med bøger som før.
Hvis jeg fik en fast indkomst, kunne vi slå os til ro.
- Så tænker man ikke. - Slå sig til ro med hvad?
Bare slå sig til ro.
- Skulle det være livet? - Hvad ellers?
Men... Jeg er ikke naiv.
Men alt det smukke, der er at se og gøre, med musik, gåture...
Jeg har sagt meget vrøvl en gang.
Hvorfor siger De det?
Jeg forstår, at man må have penge.
- Forkert! - Jeg ville ønske det.
En præst har sine egne penge, eller også får han løn.
Ligeså poeten eller musikeren.
Vagabonden på fattiggården betales med andres penge.
Resten er en drøm.
De tager alligevel fejl.
Hvis De siger det.
Vi famler alle i tågen.
Men mænd som Wilcox er længere inde i tågen end andre.
Fornuftige, store englændere!
De bygger imperier og udjævner hele verden til "sund fornuft".
Det er ikke virkeligt. Det er det ikke.
Jeg må være dum.
Jamen dog.
Sådan.
Min kære dreng...
Hvordan kan I forstå fristelserne for en mand?
Mr. Bast. Jeg beklager, mr. Wilcox ikke kan ansætte Dem.
Jeg overfører 5000 til dig. Giv dem til Leonard og mrs. Bast.
Hvor er Helen?
Der er gået lang tid. Hvad skal jeg tro?
Jeg hjælper, hvis du vil.
- Margaret! Er det, hvad vi frygtede? - Ja.
Jeg ville skyde ham!
Åh, skat! Undskyld!
Tekster: Pernille Lærkner www.sdimedia.com